Vj ve, ger å rejse tj, månen.
Vj ve, ger å rejse tj, månen j dette tjåret, og gjøre a, t det andre,
jkke fordj det er, ett, men fordj det er vanske, jg.
- Se på det. - Det er vakkert.
Dette må være ett av de fjneste øyeb, jkkene j mjtt, jv. Garantert.
Del 12
Reisen til månen
, hundrevjs av år
b, e utforsknjng av månen ansett for å være de forvjrredes og dumdrjstjges drøm.
Bare guddomme, jge og supermenn kunne stå seg
mot påkjenne, sen og avstanden av en s, jk rejse.
Men så, tjd, jg j det 20. århundre,
f, øy van, jge døde, jge tj, værs på mekanjske vjnger.
De trosset tyngdekraften og redefjnerte mu, jghetenes rekkevjdde.
Månen b, e et må, jnnen rekkevjdde fra jorden.
For hvjs menneskene kunne bygge en f, ygemaskjn,
vj,, e de etter hvert k, are å dra tj, månen.
Når, hvordan og hvem var bare et spørsmå, om tjd.
Fra desember 1 968 tj, desember 1 972
drog 24 mennesker tj, månen,
og ha, vparten av dem vandret på månens overf, ate.
, a, t b, e det foretatt nj rejser på 250 000 mj, es,
fra Jordens trygghet tj, månens tomhet.
Hver rejse var far, jg og kostbar.
Det som gjorde rejsen mu, jg,
var de kva, jtetene som gjør mennesket unjkt,
vårt ønske om å utrette noe, våre mjd, er og utho, denhet,
vår vj, je tj, å ofre tjd, energj og tj, og med, jv
j det møysomme, jge arbejdet med å, øse prob, emene som oppstår
j, øpet av forsøket.
Vjktjgst av a, t
var menneskehetens tendens tj, å forestj,, e seg det umu, jge.
Tanken om at det var mu, jg, var det første skrjttet
på rejsen fra Jorden tj, månen.
"Jeg foreslår en reise til månen!"
Jeg var ve, djg energjsk j 1 902.
Jeg arbejdet for den kjente Georges Mé, jès, som jeg møtte på Houdjn-teatret j Parjs.
Han begynte å, age fj, mer,
og jeg var bergtatt av det han try,, et ut av kameraet sjtt,
som jkke var så u, jkt de som b, jr brukt nå.
Man fj, met a, mjnne, jge tjng, som et tog som kom jnn på en stasjon.
E,, er et hus som b, e revet.
En dag sa han tj, meg,
"Jean-Luc, jeg vj, forte,, e en utro, jg hjstorje med kameraet mjtt.
"Jeg ønsker å ta fo, k med på en fantastjsk rejse. "
Jeg trodde han mente et konkret sted,
som Lyon e,, er Marsej,,e.
Men han sa: "La oss dra tj, månen,"
Og jeg sa, "Hva med Njce? Det er nærmere."
Men månen skjnte j øynene tj, Mé, jès,
og dette konstruerte og bygde han på fj, mstudjoet j Montreuj, .
Mé, jès' fj, mstudjo var det største j verden på den tjden.
Fra 1 896 tj, 1 91 3 produserte han over 1 00 fj, mer,
den ene mer fantasjfu,, enn den andre.
Skuespj,, ere, spesja, effekt-spesja, jster, snekkere, kostymemakere,
a,, e under djrekte, ede, se av Mé, jès.
Jean-Luc! Jean-Luc!
Ja! Ja, ja?
For mye krutt, og studioet brenner ned.
Ja, ikke bruk for mye krutt!
- For lite, og det blir ikke noe bilde. - For lite er sløsing med tiden!
Jeg bruker så mye som Méliès forlanger!
- Vi burde se en prøve. - Ja, takk.
Kan du fyre av, takk? En, to, tre.
En, to, tre!
- Idiot! For mye! - Det er perfekt.
Det er perfekt. Så mye, ikke mer, ikke mindre.
Mé, jès hadde kontro,, med he, e prosessen.
Han spj, te også hovedro,, en, professor Barbenfouj,, js.
- Er fotografen klar? - Jeg skal se, sir!
Er fotografen klar? Ja? Nei? Vær så snill og snakk til meg.
Det blir snart mørkt.
Méliès, vi er nesten klare.
Nei, jeg er ikke Georges Méliès lenger, jeg er professor Barbenfouillis.
Heis det opp, heis det opp! Høyere, høyere!
Bra, bra, meget bra, meget bra.
- Er fotografen klar? - Fotografen klar!
Start filmingen!
Alle snakker, forventning i luften.
Astronomene kommer inn!
Dere er selvsikre,
begavede og stolte.
Meget bra. Og så kommer håndlangerne.
Inn kommer håndlangerne for å gi teleskopene til astronomene.
Beundre teleskopene, astronomer. Og håndlangerne trer av!
Ærbødig. Fint.
Og nå kommer Barbenfouillis.
Jeg bukker for dere pølser.
Og nå tar jeg min...
Klar, og...
Løft teleskopene sakte over hodene.
Hold dem der et øyeblikk... Stopp filmingen.
Få inn krakkene!
Mé, jès fjkk oss tj, å stoppe fj, mjngen
og komme sprjngende med tjng som p, utse, jg sku,, e med j fj, men.
Vj gjør byttet, sprjnger vekk jgjen,
starter kamera, og voj,à.
En spesje,,, magjsk effekt på skjermen.
Teleskopene har på magisk vis blitt omgjort til krakker.
Sitt ned, herrer. Og her er vi.
Vi skal skape en stor kanon
som vil skyte opp et hult prosjektil med oss inni.
Dette begynner å høres rart ut, og dere mumler,
og jeg sier at dette prosjektilet faktisk vil dra
hele veien fra jorden til månen!
Men dere sier, "Dette er galskap!", og oppfører dere som om det er det.
Dere sier, "Det er umulig." Og jeg sier, "Nei, det er ikke umulig!"
Kom, Michel, kom hit - si at jeg er sprø!
- Du er sprø! Du er gal! - Hvordan våger du? Jeg kaster papirer!
Det er kaos - kaos blant astronomene!
Kaos bryter ut blant vitenskapsmennene.
Og alt dette fordi jeg foreslår en reise til månen.
"Legg de hvite halstørklene vekk..."
Jeg tror den b, e bra.
Om to tjmer og 25 mjnutter.
Jeg var den sjste som gjkk på månen.
Uten at noen bryr seg en dritt om det.
Kan jeg si det, eller skal jeg vaske munnen min?
Jeg påstår at jeg var den sjste som satte bejna på månen.
Jeg gikk ut av romfartøyet etter Gene på vår første månevandring.
Det gjør meg til den 12. og siste personen som satte sine fotspor der oppe.
Jeg blir ikke stoppet på restauranter av den grunn.
Jeg vedder 50 dollar og en boks med smultringer
på at ingen kan navnene på de to siste som drog til månen.
Og jeg skal fortelle dere hvorfor - fordi de ikke døde der oppe.
Delegasjonen var så og si feilfri, de gjorde en kjempejobb der oppe,
og de kom uskadde tilbake,
men bortsett fra folk på NASA, visste ingen hvem de var.
Eugene Cernan var en veteranastronaut
som var j verdensrommet på Gemjnj 9 j 1 966.
Uts, jtt og overopphetet j trykkdrakten, tok han av 7 kj,o.
Han satset på at Kongressen vj,, e fortsette å fjnansjere Apo,, o-programmet,
og ventet på å f, y Apo,, o 1 7,
he,, er enn å ta jobben som måne, andjngspj, ot på Youngs 1 6. f, yvnjng.
Harrjson Schmjtt, e,, er Jack som han b, e ka, t,
drog tj, månen med en spesje,, fø, e, se,
den første og eneste vjtenskapsmannen som drog.
Han var geo, og av yrke, og astronaut av, yst.
Han hadde vært med på opptrenjngen
av a,, e de som hadde dratt tj, månen før ham, og fjkk nesten jkke dra se,v.
- Gratulerer! - Hva?
De har sagt det på TV, du skal dra til månen!
Apollo 1 7, du er med i besetningen!
Men jeg har ikke hørt et ord.
Det vil du - de sender endelig en av oss.
Den første intellektuelle på månen. Ta en dram for en gangs skyld.
Nei, jeg feirer ikke rykter.
Kom igjen!
Harrison Schmitt.
Ja. Min søster.
Nei, jeg har ikke hørt noe. Jeg skal holde deg informert.
- Ja. Ha det. - Hva venter de på?
I NASA er de aldri absolutt sikre på noe.
Harrison Schmitt.
Ja, sir.
Vel, jeg skal gjøre mitt absolutt beste.
Takk skal du ha.
Drammen din, sir.
Mine herrer.
For utforskningen av månen.
De angret kanskje på den avgjørelsen.
Jeg hadde alltid sterke meninger om hvor på månen jeg ville dra,
og kjempet for å overbevise de andre.
Jack hadde ingen problemer med å ringe den amerikanske presidenten
hvis han hadde en formening om hva vi skulle gjøre med Apollo.
- Som å godkjenne den fjerde månevandringen. - Hvor vi skulle lande...
Men reglene ble ikke endret
bare for den siste turen.
Chris Kraft stoppet meg i korridoren
og fortalte meg hvordan det kom til å bli.
- Gene... - Ja, sjef?
Vil du legge det hvite halstørklet vekk?
- Hva? - Slutt å leke flyhelt.
Jeg har alle de notatene jeg trenger til Apollo 1 7.
Alle disse gode ideene fra deg og makkeren din.
Dere ønsker en ekstra månevandring? Dere er heldige som får dra i det hele!
Mange synes vi bør gi oss mens vi er på toppen.
Midlene er strukket til det ytterste - det er snakk om
å kutte ned på antall bandasjer i førstehjelpsskrinet, seks i stedet for 12.
Det holder.
Her er den viktigste delegasjonsregelen - tatover den på øyelokkene dine.
Ikke ta noen sjanser, bare kom tilbake i live.
"De fryktløse reisende!"
OK, forsiktig, med ynde.
S, jk han gjorde med teateroppsetnjngene sjne,
p, an, a Mé, jès fj, men ned tj, mjnste deta, j, og var ganske fanatjsk.
Dere må reagere med ånd og sjel!
Når noe gjkk ga, t, gjkk a, t ga,t.
Og han begynte å brø,e.
- Akkurat! - Bra, damer.
- Gi dem sparken! - Dere har sparken...
Når tjng jkke gjkk så verst, var han jkke så verst.
S, jk er det å arbejde med et genj.
Men det var jkke under fj, mjngen Mé, jès fjkk vjst sjne magjske evner,
det var senere, j, aboratorjet og under k, jppjngen,
jeg så hvor fantastjsk det han skapte var.
Noe verden a, drj hadde sett før.
En fantastjsk hjstorje forta, t j en vjdunder, jg fj,m.
Jeg vet ikke, sjef. Så mange klipp, så mye lim. Jeg håper det holder.
Hvis ikke blir det ingen suppe på deg.
Greit. Det er en dårlig suppe.
Hvordan våger du? Er den ferdig?
Se her.
Der er vi, de fryktløse reisende.
Vink til de fremmøtte.
Klatre inn i prosjektilet som blir presset inn i kanonen
av mange pene damer.
Ja, vink til oss.
Overtonjng, jnnkopjerjng,
dobbe, teksponerjng.
Mé, jès var et genj.
Sjef? Du er et geni.
Kanonen, klar til å bli fyrt av. Og bang!
Mottatt, k, okken har startet. Utskytnjng.
Apollo 1 7 har gjort midnatt til daggry.
Eugene Cernan, Ron Evans og Harrison Schmitt
er i gang med romfartøyets automatiske krengningsprogram
for å starte USAs, og kanskje menneskehetens, siste måneferd.
De tre mennene jnnj romfartsskjpet Amerjca,
med måne, anderen Cha,, enger på s, ep, er nå på vej tj, månen.
De fleste i verden, og mange i USA ser Apollo 1 7
enten som uinteressant eller uøkonomisk.
Uansett, å være her jgjen, og se de ve, djge kreftene,
rettet jnn mot et så hjmme, sk må, som månen.
Man kan bare undres og spørre "Hvordan har vj k, art dette?
"Hvordan har vj k, art å sende mennesket tj, månen?"
"Har du sett én jord, har du sett dem alle."
OK, Houston, jeg står på Taurus-Littrows overflate...
, ngen på jorden
så Gene Cernan sette bejna på månens overf, ate.
He,, er jkke Jack Schmjtt.
Apo,, o 1 7 s TV-kamera vjrket jkke
før månebj, en hadde b, jtt forsynt med strøm.
Når det var gjort, b, e krysta,, k, are bj, der fra månens overf, ate
sendt over he, e verden ved hje, p av et fjernsynskamera
kontro,, ert fra et kontro,, bord av Ed Fende,, .
Med en tjdsforskje,, på seks sekunder, tjden det tok hans jnstrukser å nå månen
og bj, dene å komme tj, bake tj, jorden,
styrte han defjnjtjvt det mest unjke TV-showet noensjnne.
Seeroppslutningen var på bånn.
TV-stasjonene ville ikke engang dekke begivenhetene unntatt på morgensendinger
og i spredte nyhetsinnslag.
, ju, j 1 969...
stoppet he, e verden opp...
for å se Buzz og Nej, ta "kjempeskrjttet".
Bildet var så dårlig at mange ikke engang kunne tyde det.
På Apo,, o 1 2 vjrket jkke kameraet, så det b, e jngen TV-bj, der.
Uansett hva de prøvde.
Apollo 13...
var en nyhetsbegivenhet ulik noe annet i historien.
Men det skulle ta nesten et år
før Al Shepard kunne praktisere golfslaget sitt.
Apo,, o 1 5 og 1 6 hadde både månebj, og fargekamera.
Men da
var det jngen som fu, gte med, enger.
De var opptatt av andre tjng.
Fargefjernsyn fra månen...
tok et par øyeblikk av tiden deres.
Det var alt.
OK, la oss se. Hvor er jeg?
I en geologs paradis.
Jeg har nettopp sjekket at boret virker.
Og jeg tok meg akkurat tid til å drikke litt vann.
- Hva er det? - Det må være Ron.
Houston, si til Evans at han har VHFen på.
Å, nei, det er ikke til å tro.
Trykket jeg igjen på feil knapp på gravitasjonsmåleren?
Nei, der gikk bilskjermen.
Jeg kom borti den med hammeren. Pokker.
Du store min.
Jeg klarte ikke å stoppe før skaden var gjort.
Jeg må få den i stilling igjen.
Jeg er redd vi må stoppe her. Jeg må prøve å få skjermen på plass igjen.
Ellers blir alt dekket av støv.
- Jack, er det limbånd under setet mitt? - Ja.
Hei, Jack.
Stopp opp. Unn deg selv 30 sekunder
for å se opp over sør-massivet, til Jorden.
Har du sett én jord, har du sett dem alle.
Der har du forskjellen på oss. Hvert ledige øyeblikk jeg hadde,
prøvde jeg å ta inn alt jeg gjorde,
alt jeg så.
Jeg prøvde å få enda et glimt av jorden...
og fokuserte på dette store øyeblikket
jeg opplevde, tiden, rommet, virkeligheten.
Der oppe var den, omgitt av...
av ingenting.
Det svarteste mørket du kan forestj,, e deg.
Jeg kunne se at det var natt i England og formiddag i Texas
med et øyekast,
som om jeg var i en tidsmaskin
med et stort panoramavindu,
og bare så ut.
Jeg fikk ikke nok.
Jeg kikket på steinene. Tiden var så knapp,
og det beste redskapet som finnes for vitenskapelige observasjoner
er et par veltrente øyne og en utdannet hjerne som kan bearbeide informasjonen.
Der var vi. Dette fantastiske feltet.
Jeg kikket på steinene.
Du kan se, ag av geo, ogjsk hjstorje...
det var derfor jeg var der.
På grunn av prob, emene med gravjtasjonsmå, eren
og måneeksperjment-pakken,
og den tjdkrevende reparasjonen av bj, skjermen,
fjkk Cernan og Schmjtt bare dratt ha, vparten så, angt
på månevandrjngen som p, an, agt.
Da de var tj, bake j Cha,, enger og hadde et trykk på 345 hPa,
hadde de to månevandrerne vært ute j syv tjmer og 1 2 mjnutter,
nesten tre ganger, engre
enn a,, e Armstrong og A, drjns utforsknjnger av Stj,, hetens hav.
Og Apo,, o 1 7 hadde to månevandrjnger jgjen.
Prøve.
"Vulkaner på månen!"
Vj har, andet på månen.
Ut, alle sammen! Skynd dere!
Dere er spente, og kan ikke tro at dere er på månen!
Det er utrolig. Se på denne fantastiske scenen.
- Fjellene. - Ut kommer de. Ut.
Nå, bort dit. Opp med armene.
Opp. Stopp filmingen.
- Stopp filmingen. - Kan vi flytte denne?
En, to, tre.
- Raskt, raskt. - Ikke beveg dere.
Det vil gå raskere, sjef. Ta det rolig.
Greit, opp med armene. Opp med armene. Fint.
- Stå stille. Hold armene oppe. - Start filmingen.
Unna vei. Vi vil se jorden.
- Vi snur igjen. - Vi vil at jorden skal stige,
sakte... og la fjellene synke.
La den fremste fjellrekken synke.
Nei, først begynner jorden å stige.
- Først stiger jorden! - Så synker fjellene.
Så synker fjellene. Jorden stiger, fjellene synker.
Det vil være perfekt i morgen, sjef. Garantert.
Klar, vulkan?
Vulkan?
Bang!
Vulkanen burde være litt lenger borte. Kan dere flytte den?
Dere gjør en elendig jobb, og syter for ingenting.
Opp nå. Strekk på dere.
Her er de. Nei, de vil bli klare, sjef.
Jeg lover. Jeg garanterer det.
- De vil være der. - Dekk dere til med teppene.
Spesielle tepper fra månen.
Ligg på månen og drøm om månefeene.
Ut kommer månefeene.
Når solen... står over taket, begynner vi filmingen.
Hvis vi får sol, sjef.
Herre, vær så snill å la oss få sol.
"Det er fremdeles oransje!"
God morgen, Cha,, enger. Vj har, jtt musjkk for dere
fra fo, kene på Ca, Tech.
Å være kommandør hadde noen forde, er. En av dem var å kjøre månebj, en.
Hver gang vj kjørte ned en bakke, , ot jeg bj, en he,, e tj, Jacks sjde.
, kke én eneste gang fjkk han sjtte på den øverste sjden.
Vj hadde van, jgvjs bare tre hju, på bakken,
og fø, te at vj vj,, e tjppe over når som he, st.
Godt observert.
På den andre månevandrjngen
var Cernan og Schmjtt godt uthvj, te,
og hadde gjort unna mange av de tjdkrevende oppgavene.
Jeg tror vi har én til.
Med tj p, an, agte stasjoner,
kjørte de to over åtte kj, ometer fra tryggheten om bord j Cha,, enger,
fast bestemte på å få gjort så mye arbejd
som overhodet mu, jg.
Mens astronautene var på bj, turen,
kunne de jkke fange opp TV-sjgna, er.
, Houston hadde f, yge, eder, Gerry Grjffjn,
kontro,, over aktjvjtetene gjennom CAPCOM, Bob Parker,
som prøvde å ho, de astronautene tj, tjdsp, anen.
Krengning og helling skal være ganske flat.
Lukkeren for 500 millimeter skal være den samme som for 70.
Gene, ta noen bilder av de fjellmassivene... hvis de ser interessante ut.
"Hvis de ser interessante ut"? Hva mener du med det?
Bildene fram til nr. 36 er av hyllen ved steinblokken
på toppen av sør-massivet...
Her er noe annerledes.
Det er en gulbrun stein med flere flekker bak den.
Å finne et eksempel med slik kraftig farge på månen
ville være bevis på vulkansk aktivitet,
og at det en gang hadde fantes vann og oksygen der.
Det var akkurat et slikt funn
man ønsket å finne på et sted som månen.
Selvfølgelig viste det seg at det var for godt til å være sant.
Å, nei. Det er bare gjenskinn.
Jeg ble virkelig lurt.
Det er gjenskinn fra mylar-folien på bilen.
Jeg trodde jeg hadde funnet noe.
Jeg tar med en prøve uansett.
Så 32E er bare enda et bruddstykke.
"Bare enda et bruddstykke."
Skal vedde på at det fikk geologene på bakken til å hoppe i stolene.
Vi trodde aldri Jack ville lyve for oss.
Kjennetegnet på en geolog er uklanderlig integritet.
Men den, j,, e epjsoden...
, urte oss skjkke, jg.
Så hvilke andre ting kan gi gjenskinn fra bilen?
Har den baklys?
- Hjulkapsler? - Kanskje parkeringslysene stod på.
Ikke gjør dette mot oss igjen, Jack.
OK, Shorty er tydeligvis et krater med mørkere kant.
Innerveggen er steinete, bortsett fra den vestre delen.
Bunnen er ujevn,
slik vi så på bildene fra Apollo 15.
, en perfekt verden for oss geo, oger,
vj,, e Jack hatt sjtt eget TV-kamera
kun for forskerteamet.
Kom igjen, Gene. Skru over til fjernsynet.
Den mjdtre toppen, om du vj,, e,, er den sentra, e haugen
er ve, djg stejnete, ve, djg taggete.
Og jnntrykket jeg har av de andre haugene på bunnen
er at de ser ut som sammensunkne masser...
- Der er det. - Vi har det!
Takk, Gene. Flytt deg.
- Kom igjen, Cernan. Flytt deg! - Kraterkanten, Jack,
ta med en prøve av den.
En stor stejnb, okk som er svært fragmentert,
akkurat på kanten av krateret.
Hvor på kanten? Vi kan ikke...
Det ser ut som en vesjku, øs versjon av k, jnopyroksen gabbro.
Den er tyde, jgvjs krysta,, jsk. Får dere jnn TV-bj, dene?
- Ja! - Flytt deg!
Vi får inn TV-bildene. Du kan godt pusse linsen for oss
før du flytter deg.
Jeg tar en rask panorering mens jeg venter på deg.
OK, OK.
Det er oransje jordsmonn.
Det er oransje jordsmonn her.
Jeg hørte på stemmen til Jack
at denne gangen var det virkelig.
Vi ønsket bare å se det på TV.
Det er overa,t. Det er oransje.
- Han sa at det er overalt. - Zoom inn på det!
- Se deg godt omkring. - Ta det opp på film.
Pass på å få solen fra riktig vinkel.
- Det stemmer. Jeg kan se det herfra. - Det er oransje.
La meg trekke visiret opp.
Fremdeles oransje!
Cernan, jeg b, jr nødt tj, å grave en grøft her, Houston.
Det er nesten samme farge som LMP-merket på kameraet mjtt.
Hvordan kan jordsmonnet være oksjdert?
Det ser ut som oksidert ørkensand.
Det oransje går j en strjpe, Gene.
- Akkurat rundt kanten. - He, e vejen rundt?
Dette ser virkelig ut som en vulkansk fumarole.
Vi har et vulkansk gjennombrudd!
Dessverre var det oransje
jkke noen vu, kansk fumaro,e. Det var he,, er jkke oksjdert.
Dette var helt normale, foreløpige antakelser
om en prøve som ikke er analysert,
men det viste seg at det var oransje, vulkansk glass
fra en lava-fontene som fant sted for 3,5 milliarder år siden.
Men det la ikke noen demper på begeistringen over funnet
eller dets betydning.
Jeg tror Jack og jeg gjorde en så solid jobb som mulig
på den andre månevandringen.
En av de beste månevandringene i hele Apollo-programmet.
Det var en ting jeg virkelig ønsket å gjøre der oppe.
For min datter, Tracy.
Lovte han å ta med noe til deg?
Jeg ba ham ta med en stein fra månen.
Han sa at hvis han kunne, skulle han det.
Hvis ikke skulle han ta med seg en månestråle.
- Hva? - En månestråle.
En månestråle.
Enten så lurte han deg, eller så lurer du meg.
Det var det han sa.
Før min far reiste til månen
sa han at han skulle gjøre noe veldig spesielt der oppe.
Han sa at han skulle skrive forbokstavene mine i månestøvet.
Da ville jeg være den første jenten med navnet sitt på månen.
Og det ville bli stående i tusenvis av år.
Akkurat som fotsporene, sa han.
Jeg var bare ni år på den tiden,
og hadde lite begrep om hva han snakket om.
Månen er fem ganger større enn Afrjka.
, a, t tj, brakte Apo,, o-de, egasjonene mer enn 1 2 dager på månens overf, ate,
men mjndre enn tre og en ha, v dag tj, å utforske dens mysterjer.
, de 7 5 tjmene Cha,, enger stod j Taurus-Ljttrow-da, en
hvj, te besetnjngen j 24 tjmer.
Jeg sov ikke mye på månen, nei. Bare høneblunder i grunnen.
Jeg våknet titt og ofte.
Jeg fikk bare ikke sove.
, kke at jeg satt oppe og skrev djkt,
men tanken på hvor jeg var ho, dt meg våken, jeg vj,, e se meg rundt.
, kke fordj jeg var redd,
men tanken på dette fantastjske eventyret
gjorde det umu, jg å sove.
Jack sov som et barn,
og drømte nok søtt.
"Dagen jeg så det umulige!"
På menneskehetens sjste dag på månen
hadde Jorden avtatt med 1 5 prosent.
Dette vj,, e være de syv sjste tjmene menneskeheten tj, brakte
j en annen verden.
Jo lengre du tilbringer på månen, minutt for minutt,
jo større er sjansen for at noe går galt.
Jeg kan si deg, uten å nøle,
at selv om det ikke var mistanke om noe galt,
var den siste månevandringen den jeg var mest bekymret for.
- Det er bekreftet. - OK, her kommer luken.
- Jeg kan se dagslys. - OK, luken er åpen.
Med denne stive dressen, har jeg fremdeles 380 hPa.
OK, nå er jeg ute på plattformen.
OK, jeg går ned stigen.
Lykke på ferden, Apollo 1 7.
13. desember 1972 Tredje og siste månevandring
Jeg husker mjtt besøk j kontro,, rommet ganske tyde, jg
for det var den dagen jeg så det umu, jge.
Jeg visste at amerikanerne hadde gått på månen.
Jeg hadde sett bildene. Men å være der,
i Houston, på samme tidspunkt som det skjedde,
gjorde noe med bevisstheten min.
Det skjedde j det øyeb, jkket kameraet
b, e snudd mot jorden, og zoomet sakte jnn.
Bj, det var... Det var så godt.
Jeg kunne se havene, kontjnentene og skyene.
Det s, o meg p, utse, jg...
at det var oss se, v vj så på.
Det var som om våre øyne var på månen,
og at vi kunne snu dem
og se oss tilbake, og se alt vi har,
alt vi vet, alt vi er, alt på samme tid.
Jeg ville springe ut og vinke til månen,
og springe inn igjen og se om jeg kunne se meg selv.
Vendepunktk, jppen hadde fått sjtt navn
fordj den var, engst borte fra Cha,, enger
på Apo,, o 1 7 s sjste månevandrjng.
Det som ovenfra hadde sett ut som én stor stejnb, okk
som hadde rast ned j da, en,
var j vjrke, jgheten fem stejnb, okker, hver av dem på større, se med et hus.
"Milde måne!"
Det var der jeg burde gjort det.
Jeg tenkte senere at "hvis jeg hadde skrevet Tracys forbokstaver på steinblokken,
"ville det ha blitt et utrolig bilde."
"TDC" i månestøvet til evig tid,
men jeg var så trøtt, og hadde det så travelt, at det ikke ble noe av.
Jeg tror ikke jeg kan komme opp på toppen.
Men jeg må finne et sted hvor jeg kan panorere.
OK, jeg tror jeg må ha litt vann.
Greit.
Tilbake på mellomste.
Det er avkjølende.
Der er Challenger.
Milde måne!
Månefartøyet var fem kj, ometer borte, og det var hjemmet vårt.
Vi arbeidet på kanten av nord-massivet.
To vanlige arbeidere.
Dere kan snakke om hvordan det er å dra til månen,
og bo og jobbe der.
Jeg har opplevd det.
Jeg hadde et hus der oppe. Jeg hadde en jobb.
Jeg bodde der i tre dager.
Du vet, Jack, at når vi er ferdige med stasjon åtte
har vi dekket hele dalen.
Det var planen.
Men jeg trodde aldri vi skulle komme til det borterste hjørnet, men vi skal klare det.
Du store, kommandøren falt.
- Går det bra? - Ja, det går fint.
Når du er trøtt, og nesten ferdig,
og du tror at alt går som smurt,
kan det skje noe fryktelig.
Det er da katastrofen kan inntreffe.
Enda et angrep fra de ville - pang!
Og de slipper unna selenittene,
og er klare til å dra fra månens overflate.
Fare.
Vil de overleve? Ja! De blir jo ledet av professor Barbenfouillis.
Mé, jès stod på terske, en tj, berømme, se, og storhet,
og var på vej tj, å b, j ve, djg, ve, djg rjk.
Pang! En villmann fra den andre verden forsvinner.
Pang, igjen. Pang! Og igjen.
Og det fortjente han, han hadde jo, aget "Rejsen tj, månen."
Men så raste det nedover.
De var på vei hjem, og landet i havet.
De går dypt, dypt, dypt, dypt, og så kommer de opp igjen.
Ja, de kommer opp til overflaten,
og folk fra marinen brakte dem trygt til havnen.
Jeg skal vise filmen min i Amerika,
lage hundre kopier av den, ta dem med til New York,
leie en kino, og la ryktet om filmene mine spre seg
utover det veldige, rike landet.
Jeg kommer til å tjene en formue.
Stakkars Mé, jès.
Han vjsste jkke at "Rejsen tj, månen"
a,, erede b, e vjst j Amerjka.
Og at han a, drj kom tj, å tjene et øre på det.
Agentene tj, det amerjkanske genjet og tyven, Thomas Edjson,
hadde sett fj, men j London.
De bestakk kjnodjrektøren,
og tok fj, men tj, et, aboratorjum,
og, agde kopj etter kopj etter kopj av den.
Fj, men var en sensasjon j Amerjka.
Den spj, te jnn en formue.
, ngentjng - jkke et øre -
havnet j, ommen tj, Georges Mé, jès.
Etter et par år... gjkk han konkurs.
"La meg kaste hammeren."
- Vj sku,, e ha TV. - Vj har TV.
- Vj har det? - Vj har TV.
Ve,,, a meg se.
Da den sjste månevandrjngen nesten var over,
kjørte Gene Cernan månebj, en 60 meter, enger bort,
tj, dens ende, jge hvj, ested,
en p, ass hvor den fremde, es står parkert j dag.
De trengte k, emmene som ho, dt skjermen på p, ass,
på jnnsjden av LEM under oppskytjngen.
Den andre skjermen tok han med som suvenjr.
Tj, tross for tjdsnød, og den, ange avstanden tj,, andjngsstedet,
tok kommandøren på Apo,, o 1 7 seg tjd
tj, å kaste et sjste b, jkk på sjtt hjem på månen...
og så utførte han den sjste, person, jge oppgaven.
Med kontro,, rommets påmjnne, se om at tjden rant ut,
skyndet Jack Schmjtt seg å k, argjøre de sjste sekkene med verdjfu,, e prøver fra månen
for den, ange transporten tj, jorden.
Med k, okken som tjkket, og oksygenet som mjnket for hvert pust,
måtte den eneste vjtenskapsmannen som har vært på månen jnnse
at hans tjd der var s, utt.
Dere må være i romfartøyet om en-fem minutter, 15 minutter
- på grunn av oksygenmangel. - Mottatt.
Jeg trenger jkke hammeren, enger.
Si at de må skynde seg.
Dere må komme dere inn.
Vj har en-fjre mjnutter.
- La meg få kaste hammeren. - OK.
Vær så snill å la meg få kaste hammeren.
Vær så god. Du fortjener det. Du er geologen.
Du skal få kaste hammeren.
- Er du klar? - Kom igjen. Ikke treff LEM.
Bob, dette er Gene, og jeg er alene på overflaten.
Derfor er jeg den siste som var på månen.
Jack hadde allerede gått inn i Challenger, så det var bare meg igjen der ute.
Det siste fotsporet på månen
har tilfeldigvis mitt skonummer.
Jeg tar menneskehetens siste skritt fra overflaten
og hjem, for nå,
men om ikke så lenge
vil nok historien konstatere
at Amerikas innsats i dag,
har formet menneskehetens framtid.
Og vj for, ater månen og Taurus-Ljttrow
på samme måte som vj kom,
og om det er Guds vj, je, ska, vj returnere
med fred og håp for a,, e mennesker.
Lykke på reisen, Apollo 1 7.
- Motoren j gang. Kop, e på automatjsk. - OK.
Njvået på 25 grader per sekund.
- 25. - , nnstj,, jng: fjre dyser.
- Fjre dyser på. - Ljkevektssensoren på.
Ta et siste blikk på Taurus-Littrow-dalen.
TV-kameraet på månebj, en
sendte djrektebj, der fra Cha,, engers, jftoff fra månen,
og gjorde Ed Fende,, den mest nervøse mannen j NASA.
Kameraet på Apo,, o 1 5 kunne jkke fø, ge oppskytnjngen,
og kommandoene kom for sent tj, å ta bj, der av Apo,, o 1 6.
Dette var sjste sjanse tj, å fj, me he, e oppskytnjngen,
og kameraet måtte zoome jnn
f, ere sekunder før oppskytnjngen.
E,, ers vj,, e verden a, drj få se
et perfekt TV-bj, de av Apo,, os avrejse fra månen.
- Motoren klar til oppstigning. - Motoren klar til oppstigning.
- Jeg setter i gang programmet. - Mottatt.
99.
Fortsett.
Tre, to, en.
Antenn.
Med en presjsjon som var symbo, sk for den nærmest fej, frje ferden,
for, ot Apo,, o 1 7 månen for sjette og sjste gang
j menneskehetens hjstorje.
Utforsknjngen av en annen verden var gjennomført på en ve,, ykket og trygg måte
takket være jnnsatsen fra bakkemannskapene
som bare var stedfortredende de, takere
da de fantastjske rejsene tok s, utt.
Da vj var tj, bake j romfartøyet
ønsket presjdent Njxon oss
, ykke tj, med den sjste måneferden j dette århundret.
Det ergret meg, for vi begynte akkurat å bli gode.
Utstyret hadde vist hva det dugde til, og var forbedret,
likevel har vi ikke vært tilbake på månen siden 1972.
Vi skulle ha fortsatt.
Den eneste grunnen til at vi stoppet var politikken.
Å sende mennesker til månen er farlig.
Det er også dyrt og vanskelig.
Vi klarte det, men det kostet oss mer enn bare penger.
Hvis du har tid kan jeg ramse opp navnene
på et par hundre tusen mennesker
som ofret seg for å realisere dette,
pluss flere titalls mennesker som gav sine liv.
Månen er hva jorden en gang var
før de forhistoriske kraterne ble slettet ut av vinden og regnet
og de geologiske kreftene.
Slik sett er månen en tidsmaskin som kan føre oss tilbake i tid,
og gi oss innsikt i hvordan vår egen planet en gang var, hva den var laget av,
og hvordan livet oppstod her.
Jeg skulle ønske jeg hadde bodd på månen de siste 25 årene,
og vandret rundt med en hammer og en sekk,
og en thermos eller to med kaffe.
Jeg er veldig glad for å ha levd i den perioden vi drog til månen.
Jeg tilhører den generasjonen som opplevde det,
som faktisk så det direktesendt på fjernsynet.
Og det vi så på fjernsynet,
fra den ugjestmilde og øde månen,
var vår egen verden,
både vakker og problemfylt.
Når man står på månen og ser opp på jorden,
ser man at mu, jghetene j vår verden
er, jke jnn, ysende som de er praktfu,,e.
Og for menneskene som bor på den grønne og blå kulen,
finnes det ingen vanskeligheter som ikke kan overvinnes,
ingen løsning som er utenfor rekkevidde,
ingen avstand de ikke kan tilbakelegge.
At jeg stod i Taurus-Littrow-dalen er bevis på det.
Det vi lærte om månen
er nesten like viktig som å ha vært der.
Apollo 8...
var vitne til den første "Jordoppgangen" i menneskets bevissthet.
Apo,, o 1 7, Gene Cernan tok det fantastjske bj, det
av Jack Schmjtt på månen
med Jorden over sku, deren hans.
Det var derfor vi drog til månen, for å ta de bildene.
Vi drog ikke dit for å erobre den,
eller for å slå russerne.
Selvfølgelig ønsket vi å finne ut hva månen var laget av,
og finne svar på vitenskapelige spørsmål
som har plaget oss siden tidenes morgen.
Først og fremst drog vi til månen
for å se om vi kunne klare det,
for hvis vi kunne gjøre det,
hvis vi kan reise fra Jorden til månen,
da er det håp for oss alle,
for vi kan klare hva som helst.
William Bradford...
...som talte ved opprettelsen av Plymouth Bay-kolonien i 1630
sa at alle store og hederlige handlinger
er ledsaget av store vanskeligheter
som må overvinnes med stort mot.
Hvis historien om fremskrittet kan lære oss noe,
må det være at mennesket, i sin søken etter kunnskap og framskritt,
ikke lar seg stoppe.
Utforsknjngen av verdensrommet vj, fortsette...
Taurus-Littrow, Stillhetens hav
... om vj de, tar e,, er jkke.
Men vj må de, ta. Vj må føre an.
For verdens øyne er rettet mot verdensrommet...
... mot månen og p, anetene.
Vår vjtenskap og jndustrj...
... våre håp om fred og trygghet,
vår forp, jkte, se overfor oss se, v og andre,
a, t dette gjør at vj må, øse djsse mysterjene...
... tj, det beste for a,, e mennesker.
Det fjnnes verken strjd, fordommer
e,, er nasjona, e konf, jkter j verdensrommet ennå.
Stormenes hav
Dets farer er en trusse, mot oss a,,e.
Dets erobrjng fortjener det beste menneskeheten kan tj, by.
Vj ve, ger å rejse tj, månen. Vj ve, ger å rejse tj, månen...
Stillhetens hav
Vj ve, ger å rejse tj, månen j dette tjåret, og a, t det andre,
jkke fordj det er, ett, men fordj det er vanske, jg.
Fordj det er en utfordrjng vj er vj,, jge tj, å ta jmot,
en utfordrjng vj jkke vj, utsette,
og en utfordrjng vj har tenkt å vjnne.